M A T R I K S - REVOLUCIJA -
Ne hvatam ništa, ser. Nikakvog traga, ni najmanjeg.
Da pokušamo da stupimo u vezu s njima? -Radije ne bih.
Šta drugo možemo da učinimo? -Možemo da se vratimo.
Ne! Možda nas još uvek treba. -To je lov na duhove.
Pretražite svako mestu, svaku rupu, svaku pukotinu koju znamo.
Krećite se što je dalje i što je brže moguće.
To je opasno. -Onda, što pre ih nađemo, to bolje.
Ima li promene?
Ne.
Kako je on? -Biće dobro.
Bar dok se ne probudi.
Kako to misliš? -Kapetan želi da mu postavi neka pitanja.
Bolje za njega da ima dobre odgovore na njih.
Vidiš li ove ogrebotine? Mislim da ih je napravio sam.
Zašto? -Možda neke bolesne stvari. Ne znam.
Kao što rekoh... Bolje za njega da odgovor bude dobar.
Romane, pretraži Matricu. -Šta tražim? -Nea.
Kako bi mogao da bude u Matrici, gospodine? Nije priključen.
Molim te, učini mi to.
Ovo je ono što me brine. -Šta?
Uzorak koji se pojavljuje kad je neko u komi.
Čudno je što taj uzorak vidim stalno. -Gde?
Kad je neko priključen.
Veliko ništa. Nema ga. Nije tamo.
Koliko još imamo? -Mašine će ostati bez energije za 20 sati.
Isuse Hriste... -U redu, idemo. Kejne, idi gore na holograf.
Mauzere, hoću da me obaveštavaš o stanju u svakom trenutku.
Pobrini se da trošimo što je manje moguće energije. -Da, ser.
Hej! Hej, hej, imamo poziv!
Operater.
On je. -Prenosim reči Proročišta. Morate smesta da dođete.
Dobro jutro. -Ko si ti?
Zovem se Sati. Ti se zoveš Neo. Moj tata kaže da ne bi trebao
da budeš ovde. On kaže da si se izgubio. Jesi li se izgubio?
Gde sam? -Ovo je stanica metroa.
Je li ovo Matrica? -Tamo smo stvoreni. Tamo živimo.
Ali ti ne možeš sa nama.
Zašto da ne? -Neće te pustiti.
Ko me neće pustiti? -Vozovođa. Ja ga na volim.
Ali moj tata kaže da moramo da radimo kako nam Mašinovođa kaže,
ili će nas ostaviti ovde zauvek i zauvek.
Morfeuse, Triniti... Hvala vam što ste došli.
Ako sam nešto naučila za sve svoje godine,
to je da ništa nikad ne radi onako kako mi to želimo. -Ko si ti?
Ja sam Proročište.
Volela bi da postoji lak način da se prođe kroz sve ovo,
ali nema ga. Sigurna sam da se tada ovo ne bi dogodilo.
Sigurna sam da ne bih želela da me upamtite ovakvu,
ali tako je suđeno. -Šta se dogodilo?
Napravila sam izbor i taj izbor me je koštao više nego što sam htela.
Kakav izbor? -Da pomognem Neu, da ga vodim...
Sada... Pošto ponovo imam isti izbor
znajući veoma dobro šta sam izazvala...
Čini mi se da mi se taj izbor prilično sviđa,
jer evo me ponovo u njemu. -Znaš li šta se dogodilo Neu?
Da. Zarobljen je na mestu između ovog sveta i sveta mašina.
To mesto kontroliše program po imenu Vozovođa.
On ga koristi da krijumčari programe u Matricu i iz nje.
Ako on sazna gde je Neo pre nego što vi dođete do njega,
bojim se da će naši izbori postati teški. -Zašto?
Zato što ću morati da izneverim čoveka za koga radim.
Morate da budete oprezni u svakom trenutku.
Seraf zna kako da nađete Vozovođu. On će poći sa vama.
Štitio me je godinama. Nadam se da će to učiniti i vama.
Molim vas, sledite me.
Proročište... -Znam, Morfeuse.
Vidim da si ispunjen sumnjom i zamagljen neizvesnošću.
Nakon svega što se desilo, kako očekuješ da ti verujem?
Ne očekujem. Očekujem ono što sam uvek očekivala.
Da sam odlučuješ o svemu. Da mi veruješ, ili ne.
Sve što mogu je da ti kažem da ti je drug u nevolji.
i da mu treba tvoja pomoć. Da mu treba pomoć svih nas.
Jesi li ti iz Matrice? -Jesam. Nisam...
Mislim, bio sam. -Zašto si otišao?
Morao sam. -I ja sam morala da idem od svoje kuće.
Sati, dođi ovamo, srce. Ostavi sirotog čoveka na miru.
Da, tata.
Izvinite, još uvek je veoma radoznala. -Ja vas poznajem.
Da, iz restorana kod Francuza. Ja sam Rama Kandra.
Ovo je moja žena Kamala i moja ćerka Sati.
Velika nam je čast da vas upoznamo.
Vi ste programi? -O, da. Ja sam sistemski menadžer elektrane
za reciklažu. Moja žena je interaktivni program.
Ona je veoma kreativna. -Šta vi tražite tu?
Nije vam mesto tu. -Kamala... Bokca mu, izvinjavam se.
Moja žena ume da bude vrlo direktna. -U redu je.
Nemam odgovor. Ne znam čak ni gde je ovo.
Ovo mesto nije nigde. Ono je između vašeg sveta i našeg.
Ko je Vozovođa? -On radi za Francuza.
Nadao sam se da to nećete reći. -Francuz ne zaboravlja i ne prašta.
Poznajete ga? -Znam samo ono što moram da znam.
Znam da ako želite da iznesete nešto iz našeg sveta
u vaš svet gde to ne pripada, morate da se obratite Francuzu.
Šta vi onda radite ovde? -Rama, molim te...
Neću da budem grub. Možda neće videti više nikoga do kraja života.
Izvinite. Ne morate da mi odgovorite. -Ne, ne smeta mi.
Odgovor je jednostavan.
Mnogo volim moju ćerku. Nalazim da je najlepša na svetu.
Tamo odakle dolazim to nije dosta. Svaki program mora imati svrhu.
Ako ne, biće obrisan. Išao sam kod Francuza da spasem svoju kćerku.
Vi ne razumete. -Samo nikad nisam čuo...
Da program priča o ljubavi? -To je ljudsko osećanje.
Ne, to je reč, ali bitna je veza koju ta reč podrazumeva.
Vidim da ste i vi zaljubljeni.
Možete li mi reći šta bi dali da održite tu vezu? -Sve.
Zbog toga se vaš razlog ne razlikuje mnogo
od razloga zašto sam ja ovde.
To je on.
Nazad! Dalje od mene!
Ne želimo neprilike. -Dalje od mene!
Treba nam tvoja pomoć. -Ne mogu da vam pomognem.
Niko ne može da vam pomogne.
Do vraga...
Šta Vozovođa radi? -Izgleda da kasni.
Ne liči na Vozovođu da kasni.
Mislite li da to ima nekakve veze sa mnom?
Ne mogu da kažem. Ko zna takve stvari? Samo Proročište.
Znate za Proročište? -Svi znaju za Proročište.
Konsultovao sam se s njom pre nalaženja sa Francuzom.
Obećala je da će se brinuti za Sati kad se oprostimo.
Kad se oprostite? Nećete ostati s njom? -Nije moguće.
Aranžman sa Francuzom je bio samo za ćerku.
Kamala i ja Moramo da se vratimo u naš svet. -Zašto?
To je naša karma. -Verujete u karmu? -Karma je reč.
Kao ljubav. Način da se kaže: Šta ja ovde radim?
Ne žalim zbog moje karme. Zahvalan sam zbog nje.
Zahvalan zbog moje divne žene i moje lepe kćerke.
Oni su darovi i ja radim sve što moram da im ukažem čast.
Tata, voz. -Da. Nađi svoju torbu.
Mogu li da vam ponesem to?
U redu.
Požurite, kasnim.
Ko si ti? -On je prijatelj. -Rama...
Poznajem te. Znači, to su hteli...
Nećeš se pokajati. Platiću ti koliko god želiš.
Ukrcaću se na ovaj voz na jedan ili drugi način.
Ne, ne, ne... Ostaćeš ovde sve dok Francuz ne kaže drugačije.
A kolko ga poznajem, ostaćeš ovde vrlo dugo.
Ne želim da te povredim. -Ti ne kapiraš.
Ja sam sagradio ovo mesto. Ovde ja određujem pravila.
Ne volim pretnje.
Nećeš ući u moj voz.
Ulazi unutra, ili ćeš ostati s njim.
Treba da se vratimo Proročištu. Ona zna šta treba da se uradi.
Ne, uradićemo ono što se mora.
Sranje...
Mora da me zezaš...
Jebem ti... Skapirao sam. Mora da si spreman da umreš.
Moram da razgovaram s njim. -Jedini način da prođeš
kroz ova vrata je preko mojeg mrtvog opasnog dupeta.
Neka tako bude.
Pripremite oružije. Na dnu ovog lifta je soba.
Ako imamo sreće, u njoj je samo jedan čovek.
A ako nemamo sreće? -Biće mnogo ljudi.
Mogu li da... Bokca mu...
Šta je ono tamo?
Ne mogu da verujem u ovo.
Bludni sin se vratio nakon dugog lutanja.
Jesi li ovde zbog ucene, Serafe?
Reci mi... Kolko ima metaka u tim pištoljima ne znam,
ali mislim da ima dovoljno. -Ti ja moramo da pričamo.
Da, siguran sam. Mora da ti je mnogo stalo do toga.
Reći ću ti šta ću.
Spustite pištolje i obećaću vam bezbedan izlazak odavde.
Potpuno bezbedan izlazak? -Da, da, naravno.
Kakvo lepo iznenađenje. Ko bi vas očekivao ovde tako brzo?
Što se tiče tebe, moj mali izdajnički prijatelju,
mogu samo da pogodim kakva te sudbina očekuje.
Razočarao si me, ali ne neočekivano.
Nadam se da je bila dovoljno pristojna da te nauči lekciju
i da upamti da nema akcija bez posledice.
I ako uzmeš nešto od mene, platićeš cenu.
Znaš zbog čega smo ovde?
Znam li? Kakvo je to pitanje? Moj posao je da znam.
Neki možda misle da je ovo neobična koincidencija, ali ja ne.
Ipak sam radoznao kako se ovo tačno desilo.
Znate li? -Ne. -Ne?
Nisam ni mislio. Ali uvek je najbolje pitati.
Želimo da se nagodimo.
Uvek pravo na posao. A, Morfeuse?
U redu... Imam nešto što vi želite da se nagodite.
Vi mora da imate nešto što ja želim. Da...
A slučajno postoji nešto što ja želim.
Nešto što želim otkako sam prvi put došao ovamo.
Kažu da to ne može da se uzme. Da može samo da se da.
Šta?
Oči Proročišta.
Zar vam nisam rekao da ne možete pobeći od prirode univerzuma?
Ta priroda je ono što mi više znači.
Vidim slučajnosti i vidim konsekvence.
Tamo gde drugi vide šansu, ja vidim cenu.
Donesite mi oči Proročišta, a ja ću vam vratiti vašeg spasitelja.
Meni to deluje kao savršeno fer i razumna pogodba.
Da? Ne?
Dosta mi je sranja.
Hoćeš da se nagodiš? Daj mi Nea ili ćemo svi umreti odvde odmah.
Interesantna nagodba.
Stvarno si spremna da umreš zbog ovog čoveka?
Veruj mi.
Ako bude morala, ubiće sve nas.
Nisam verovao da ćeš se služiti mentalnim poremećajem.
Vreme ti ističe. Šta će biti?
Jeste li spremni za nas? -Skoro jesmo. Moramo da obavimo nešto.
Jeste li našli Nea? -Zar ga ne vidite?
Ne, ser. Očitavamo nešto, ali ne znamo šta je to.
Nismo mogli da pobedimo. Moram da je vidim?
Sada? -To nam je poslednja šansa.
Tako je, tako je... Moraš da vežbaš ruke. -Zašto?
Za kolače treba ljubav, baš kao i za sve ostalo.
Neo! -Nadala sam se da ću završiti pre nego što se vratiš.
Dobro. Sati, vreme je da probamo.
Odnesi činiju i vidi da li je rerna spremna. -Okej.
Drago mi je što si izašao. -Meni takođe.
Onda... Da li me prepoznaješ? -Delomice.
Da, to je to. Nešto izgubiš, a nešto zadržiš.
Sumnjam da mogu da prepoznam svoje lice u ogledalu,
ali još uvek volim slatkiše.
Ne, hvala.
Znaš li kako si izgledao kad si prvi put prošao kroz moja vrata?
Sav jadan i nikakav, a vidi ga sada.
Ne bi više trebao da me iznenađuješ, a još uvek to radiš.
I ti si meni priredila par iznenađenja.
Nadam se da sam pomogla. -Pomogla si mi da dođem ovamo,
ali moje pitanje je kuda sve ovo vodi.
Šta se dešava? -Ne znam. -Ne znaš, il nećeš da kažeš?
Rekla sam ti ranije. Niko ne vidi da ima izbor koji ne razume.
I to baš niko. -Koji izbor? -Nije važno.
Ti imaš svoje, a ja imam svoje. -Da li to podrazumeva, i to koje stvari
da mi kažeš, a koje ne? -Naravno da ne.
Zašto mi ne reče za Arhitektu? Zašto mi ne reče za Zajon
koji je postojao pre mene? Zašto mi ne reče istinu?
Jer, nije bilo vreme da znaš. -Ko odlučuje koje je vreme?
Znaš ti ko.
Onda mislim da je vreme da znam još par stvari.
Ja isto. -Kako sam razdvojio duh od tela bez uključenja?
Reci mi kako izgovaram rečenice koje nisam ni smislio.
Reci mi šta mi se dešava.
Njihova moć se prostire van ovog sveta.
Ona doseže odavde, pa sve do mesta sa koga je potekla.
Gde? -Do izvora. Osetio si ga kad si dodirnuo stražare.
Ali nisi bio spreman za to. Treba da si mrtav.
Ali ni za ostalo nisi bio spreman. -Arhitekta mi je rekao
da ako se ne vratim do izvora, biće uništen noćas do ponoći.
Molim te... Ti nisi u stanju da sagledaš svoje izbore,
ali taj čovek ne može da vidi ni jedan jedini izbor.
Zašto? -On ih ne razume. Ne može. On shvata samo jednačine.
Samo zna da izračuna. To je njegova svrha.
Da uravnoteži jednačine. -Koja je tvoja svrha?
Da ih uneravnotežim. -Zašto? Šta hoćeš?
Hoću isto što i ti, Neo. Zavisi kolko si spreman daleko da ideš.
Do kraja rata. Hoće li završiti? -Na jedan ili drugi način.
Može li Zajon da se spase?
Žao mi je, nemam odgovor na to pitanje, ali...
Ako odgovor postoji, može da se nađe samo na jednom mestu.
Gde? -Znaš gde.
I ako ne možeš da nađeš odgovor, bojim se da neće biti sutra
ni za koga od nas.
Šta hoćeš da kažeš?
Sve što ima početak ima i kraj.
Vidim kako kraj dolazi. Vidim kako se mrak širi.
Vidim smrt.
A ti si jedino što mu stoji na putu.
Uskoro? -Veoma uskoro on će imati moć da uništi ovaj svet.
Ali ja verujem da on neće tu stati. Ne može.
Verujem da će stati tek kad ne ostane baš ništa.
Šta je on? -On je ti.
Tvoja suprotnost, tvoj negativ. Jednačina koja hoće da se ujednači.
A ako ne budem mogao da ga zaustavim?
Na jedan ili na drugi način Neo ovaj rat će se završiti.
Noćas će budućnost oba sveta biti u tvojim rukama.
Ili u njegovim.
Kako se osećaš? Jesi li dobro?
Treba mi vremena.
Kapetane Roland? -Šta je bilo, Megi?
Bejn, ser. Svestan je. -Dobro. Možda ima neke odgovore.
Volim ovaj miris.
Sigurno će mi nedostajati.
Proročište? -Znam.
Znam.
Sati, srce.
Uzmi nekoliko kolača pa idi sa Serafom. -Mogu li da se vratim?
Volela bi da se vratim. -I ja isto.
Onda se vidimo sutra.
Nadam se, srce. Nadam se.
Bojim se. -Dođi.
On nas prati.
Pa, dobro. Mnogo je vremena prošlo.
Loviti tebe je kao loviti duha. -Već sam te pobeđivao.
Da, ali ko što vidiš, sad su stvari malo drukčije.
A ti si sigurno zadnje utočište. -Proročište mi je rekla za tebe.
Istina? Šta je rekla za mene? -Da si vrlo loš čovek.
O, nisam baš toliko loš ako me upoznaš.
Moćno Proročište, konačno se srećemo.
Protpostavljam da si me očekivala. Jel tako?
Proročište nikad nije iznenađena. Kako bi mogla da bude?
Ona zna sve.
Ako je to istina, zašto je ovde kad je znala da dolazim?
Zašto nije otišla?
Možda si znala da ću to da uradim, a možda nisi.
Možda si ispekla kolače i stavila taj tanjir tu namerno,
što znači i da sediš tu namerno. -Šta si uradio sa Sati?
Kolačima treba ljubav, kao i svima.
Ti si kopile. -To to znaš, mama.
Uradi ono što treba da radiš. -Da, gospođo.
Voleo bi da vam kažem, ali se ne sećam ničeg.
Šta je s ranama na tvojim rukama? Te rane nisi imao ranije.
Da, definitivno. Tu imate pravo, ser.
Izgledaju kao da su samo nanesene.
Zašto bi uradio tako nešto samom sebi?
Osim naravno, ako to nisam bio ja?
Ali ako nisam ja, ko sam onda?
Ja li ovaj čovek testiran na VDT? -Da, ser. Bio je negativan.
Ali pokazao je mnogo neuobičajene aktivnosti.
Ukrštanja, znake nedavne traume, kao i tragove ne korteksu.
Oću istinu, ma koliko da košta. Naterajte ga da se seti.
Ser, našli smo je. -U redu je? -Jeste, ser.
To ja zovem dobra vest.
Ima li tragova spoljnih svetla? -Ne, ser. Još nema.
Šta je s brodom? -Uređaj pokazuje da je napadnut.
Spusti se na kupolu. -Da, ser.
Hoću potpunu dijagnostiku broda koliko je u ljudskoj mogućnosti.
Oprezno, ser. Ta bića su podmukla.
Možda je zamka.
Šta je to bilo?
Skloni to govno, momče. Neće ti trebati za nas.
Najobi? -Morfeuse.
Jesi li dobro? -Jesam. Nisam znao šta se desilo s vama.
Žao mi je. -U redu je.
I meni je drago što te vidim. Jesi li izbavio Nea?
Da. Kako si znala za to? -Proročište. -Videla si je?
Pre nego što su nas stražari našli.
Šta ti je rekla? -Baš ono što uvek kaže.
Tačno što sam htela da čujem.
Za manje od 12 sati, mašine će probiti zidove.
Sve simulacije koje smo načinili pokazuju da su nam šanse
da preživimo dramatično manje kad mašine uđu među zidove.
Naš primarni zadatak mora da bude da uništimo
ili onesposobimo kopače u tunelu. Ako to možemo,
možda ćemo ih sprečiti da uopšte priđu gradu.
Jedino mesto gde možemo da postavimo efikasnu odbranu
je ulaz u hram. Dovoljno je uzan, kao grlić boce,
da omogući da skoncetrišemo odbranu.
Razumeli smo da si tražio dodatne dobrovoljce. -To je tačno.
Kolike snage nameravaš da pošalješ u primarni zadatak na doku?
Trenutno ceo ABU korpus i pola pešadije. -Pola pešadije?
Da je do mene, kancelaru, poslao bih svakog čoveka, ženu i dete
sa puškom da pođe na taj dok. -Možda je najbolje da nije do tebe.
Vreme će reći, kancelaru. -Komandiru, još jedno pitanje.
Da li je bilo vesti od Nabukodonosora? -Ne, a u ovom času
nema razloga da verujemo da će i biti. -Verovatno,
ali možemo da se nadamo. -Nada je šala za koju ja nemam vremena.
Šta to radiš? -Pravim bombe. -Evakuišu nivo. Moramo da idemo.
Neću s tobom. -Šta? -Javila sam se u dobrovoljce za dok.
Znam kako se osećaš, ali ne možeš ovo.
Moram. -Zašto? -Jer ga volim.
I izgleda da on voli mene. Ako budem tamo, on će me čuti.
Znam da hoće.
Šta ako pogineš? To je ludost, Zi.
Možda jeste.
Ali zapitaj se ako bi ti jedina šansa da vidiš Dozera bila na doku.
Šta bi radila?
Pravi bombe.
Kakvo se to sranji pravi tu? -Nesrećan slučaj, ser.
Nisam video... Ser. -Ko si ti?
Dobrovoljac, ser. -Šta će takav žutokljunac kao ti u dobrovoljcima
u mojoj jedinici? -Hoću da odužim svoje, ser.
Moramo da sačuvamo dok. -Koliko godina imaš, klinac?
18. -To znači 16. Ne verujem ja tebi.
U redu, 16. -Minimalne godine za službu su 18. Sa 16 si premlad.
Mašine nije briga koliko sam star. Ubiće me svejedno.
Zar to nije prokleta istina? -Dajte mi šansu, ser.
Neću vas izneveriti.
Ako me izneveriš, videćeš da ja i mašine imamo nešto zajedničko.
Okej, puni devetku.
Opet radi. -Hoćeš li da opravimo link da možeš da vodiš operacije?
To bi bilo super. I operi šoferšajbnu kad si tu.
Link zamenjen. Imaš sve na vezi.
Izgleda dobro, samo...
Nešto ometa matricu. -Ne, pogledaj malo bolje.
Šta se to dešava unutra? -Šta god da je, nije dobro.
Mašine idu na raskrsnicu 2. Mi idemo da emitujemo odavde.
Ako odemo na 53, možemo da ih iznenadimo.
Napadamo prvi i idemo što možemo dublje.
Nadamo se da možemo da probijemo rupu, da vi možete da prođete.
Nije lepo, ali kako ja to vidim, to je jedini put natrag.
Nije. Ima još jedan put. Naša linija za podršku.
Ako uđemo odavde, hiljadu metara pre 21.
Ako budemo imali sreće, proći ćemo a oni nikad neće saznati.
Pretpostavimo da je tako, ali niko ne može da se provuče tuda.
Ja mogu. -Sereš.
Već sam to uradila. -To je bilo davno, Najobi.
Rekla sam da mogu. -Pa šta? Ako možeš, bićeš jedina koja može.
Nema šanse da te mi pratimo.
Zdravo.
Znam šta je protiv nas. Izvinite što ste toliko čekali,
ali hteo sam da budem siguran. -U šta, siguran?
Znam šta moram da uradim. -Šta?
Ovo može da se kaže jednostavno na samo jedan način,
pa ću reći. Moram da uzmem jedan od brodova.
Šta? -Kuda da ideš?
U grad mašina.
Znam da je teško razumeti. -Ne, nije. Ti si potpuna budala.
I dalje moram da idem. -Nećeš uspeti. U sto godina ni jedan brod
nije prišao ni na sto kilometara. Nikad nećeš uspeti.
Moram da pokušam. -Je li ti to Proročište rekla?
Ne. -Ako oćeš da se ubiješ, ubij se, ali nemoj da uništiš
jedan od naših brodova. -Morate verovati. Moram da idem.
Sereš! Ja sam kapetan ovog broda! Ja kažem kuda on ide!
Veruj, brod će stići u pakao dugo pre nego što te pustim bilo kud.
Može da uzme moj. -Ne možeš to.
Ne razmišljaj da mi kažeš šta ne mogu sa mojim brodom,
nakon što si održao taj mali govor. -Isuse, Najobi!
On će da uzme moj brod, ja ću da upravljam ovim.
Mi ćemo stići do Zajona pre mašina. To je plan kao i svaki.
Arčenje. Prokleto arčenje.
Dva broda, dva pravca. Zvuči kao proročanstvo.
Zar ne, Morfeuse?
Nikad nisi verovala u to. -Još uvek ne verujem.
Zašto onda radiš ovo? -Verujem u njega.
Hvala.
Šta je unutra? -Pomoći će ti da se opustiš.
Lakše ćeš da se setiš. -Šta ako neću da se setim?
Čemu to? -Šta ako sam zagovnao?
Šta ako sam ja uništio sve te brodove i ako sam ja odgovoran
za smrt svih tih ljudi?
Ako sam to uradio, ne bi bilo vrlo bezbedno za mene, zar ne?
Naravno, ne bi bilo vrlo bezbedno ni za tebe.
Spremna sam.
Moram nešto da kažem.
Nešto što moraš da razumeš.
Znam kuda treba da idem.
Ali dalje odatle... Ne znam.
Znam. Veruješ da se nećeš vratiti.
Znala sam to od časa kad si rekao da moraš da ideš.
Vidim ti to na licu.
Isto kao što si ti znao kad si pogledao u mene, da idem s tobom.
Bojim se, Trin. -I ja.
Trebalo mi je deset minuta da zakopčam jednu čizmu.
Ali ti kažem da sam pre 6 sati bila spremna
da dam sve i bilo šta, samo za tebe.
Znaš li šta se promenilo u zadnjih 6 sati? -Ne.
Ništa.
Jesi li spremio municiju. -Baš jesam, ser.
Krenimo. Već kasnimo. -Polazimo za minut.
Ne kažem ti zbogom. Kažem ti srećno.
Hvala.
Nadam se da znaš šta radiš.
Ja isto.
To je bila čast, ser.
Ne, čast je moja.
Spremni, ser. -Bilo je krajnje vreme.
Već kasnimo kapetane, zato požurimo.
Zdravo, mala. Lepo ih čuvaj.
Spreman?
Motor ne pali. Mora da je osigurač. Proveriću.
Morao sam da znam da će poslati ovu kučku na mene.
Niko mi nije izmakao onoliko puta koliko si ti.
Svaki put kad sam mislio da je zadnji, kad sam mislio da te imam,
iskliznula si mi kroz prste. Ne mogu da izrazim koliko
mi je sada ovo drago. -Šta to pričaš?
Mislim da ću uživati da te ubijem
skoro koliko ću uživati dok budem ubijao njega.
Neo, Bejn je pomahnitao! -Platićeš mi za ovo.
Još 27 kilometara. -Kapetane, imamo ovde problem.
Šta je to? -Megi, ser. Mrtva je.
Ubijena. To je bio Bejn. -Prokletstvo.
Znao sam. Znao sam da mu je nešto na prokletom umu.
Prokletstvo, trebalo je da ga razbijem.
Pretražili smo sve, kapetane. Nije ovde.
Znam gde je. -Belogus.
Moramo da se vratimo. -Prekasno.
Znate da im treba pomoć. -Suviše je opasno.
Zašto? -Jer kontroliše drugi brod ako ih je ubio.
U ovoj tački su prepušteni sami sebi, baš kao mi.
Gospodine Andreson, vidim da si predvidljiv
u ovom svetu baš kao u drugom. -Šta? -Pomahnitao je.
Kao što si ti gospodin Anderson, tako sam ja morao da se pojavim.
G-ne Anderson, sve će biti jasno za moment.
Spusti pušku ili ću je zaklati. -Nemoj. Pucaj. Pucaj.
Da, pucaj. Isprži nas. Spali nas žive.
Ako ne budeš, ubiće nas oboje.
Gledaj ga. Sada ne zna šta će, jer je zabrinut. -Uradi tako.
Odmakni se od puške i okreni se.
Pusti je.
Ko si ti? -Još me ne prepoznaješ?
Ali priznajem da je gadno biti u ovom smrdljivom parčetu mesa.
Smrdi. Osećaš mu svaki dah. Ne možeš da pobegneš.
Odvratno. Bedno je koliko je ovo lomljivo.
Ništa ovako slabo ne treba da preživi.
Šta hoćeš? -Hoću ono što ti hoćeš.
Da...
Tako je, g-dine Anderson. Najbolje meso u želatinu.
Vidim tvoju zavist.
Ne... -Da, g-dine Anderson. -Nemoguće.
Nema gde neću otići. Nema gde te neću naći.
To je nemoguće. -Nije nemoguće. Neizbežno je.
Zbogom, g-dine Anderson. -Neće biti ovako.
O, ne.
Voleo bi da možeš da se vidiš, g-dine Anderson.
Slep kao krtica.
Ti si simbol svoje rase, g-dine Anderson.
Bespomoćan.
Patetičan.
Čekaš da te reše bede.
Vidim te.
Nije gotovo, g-dine Anderson. Nije gotovo.
Triniti!
O, ne.
Kako si? -Dobro.
Mislim da ćemo moći dalje.
Približno 22 minuta do proboja. -Nemaju dovoljno letilica.
Moraju da napadaju u talasima. Koncentrišite napad na kopače.
Neka AP koriste svoje položaje.-Da, ser.
U redu! To je to!
Svi me znate! Reći ću vam ovo što prostije mogu.
Ako nam je došlo vreme da mremo, onda je došlo.
Samo tražim da ako moramo da damo ovoj kopiladi svoje živote,
da im napravimo pakao pre toga!
Bojiš se? -Sranje... Da.
Pogodiću se s tobom. Ti puni, ja ću da pucam.
Pogođeno.
Hriste, pogledaj ovo. -Tiho.
Koliko ima do otvora? -1,4 kilometara.
Još uvek stvaramo polje? -Uništili su nam pomoćne sisteme.
Imamo samo ručne kontrole. -Poslužiće.
Polako bebo... -700 metara.
Samo da priđemo dovoljno blizu.
600 metara.
Tamo.
Sranje!
Dolaze! -Punom snagom! Pun sistem!
Svi na položaje! -Idi! Idi!
Uradiće ovde najbolje što mogu. Idi s njima.
Morfeuse, zauzmi njegovo mesto!
Dođi, bebo.
Stižu.
Počinjemo sa obrtanjem. Idemo.
Hriste, voleo bi da ne radi to.
Prodor! Prodrli su!
Nanišani!
Paljba!
Sranje.
Hajde, idemo.
Pucajte!
Napuni 9!
Idi, idi! Mrdaj!
Pucajte! Samo pucajte!
O, moj Bože.
Gde je, do vraga moje pojačanje? -Oću da se ta mašina obori.
Evo ti ovo.
Sranje!
Napravili su novi prodor. -Do vraga.
Sranje, ima debelu guzicu.
Terajte ih dalje od mene!
Kapetane, jeste li videli ovo? -Pusti radio, zaustavi ih.
Do vraga!
Evo.
Pridrži me.
Imam čist pogodak.
Do vraga.
Nešto krupno stiže. -Kako to misliš, nešto krupno?
To je Hamer, ser. -Šta?
Kreće se pomoćnim kanalom. -To je nemoguće.
Holografija potvrđuje, ser.
Kontaktiraj ga. Hoću kod za pristup.
Pokušavamo. Nema odgovora.
To je trik. To nije jedan od naših. Ne može da bude.
To je mehanički kanal. Niko ne može da pilotira mehaničkim.
Daj mi 30 stepeni 80%. -30 stepeni 80.
Sve staje kad dostignemo 50 stepeni. -Pedeset stepeni.
Hajde, uradi tako! -Pokušavam.
Ser, holografska potvrda. To je Hamer, ser.
Kako to može biti?
Brod je pod napadom i trpi veliku štetu,
ali će ovom brzinom stići do kapije 3 za 12 minuta.
Ser, poveo bih tamo sve raspoložive stražare.
To ne dokazi u obzir. Ako to uradimo, izgubićemo dok.
Ser, već smo izgubili dok.
Na kapiju.
Kapija ne reaguje! Izgubili smo kontrolu!
Ne možemo da je otvorimo!
Evo izlaza.
Na moj znak, 90 stepeni, punom snagom, desnom stranom.
Puna snaga... 90 stepeni.
Sad!
Izdrži mi, bebo.
Do vraga, al ova ženska zna da vozi.
Stigli smo. Šta je sa kapijom?
Stražari su unutar doka. -Onda smo zakasnili.
Koliko je APU operativno? -13, ser.
Daj mi jedan koji je najbliži kapiji 3.
Punjenje!
Suočio se se nemogućim.
Idi.
Tako je, idem dole.
Sakrij se!
Zaglavilo se!
Evo ih, dete. Beži odavde.
Uspeo sam.
Kapetane Van Bojden?
O, ne... -Dolaze... Oni dolaze...
Hamer... -Šta? -Moraš da otvoriš tu kapiju.
Da pustiš Hamer unutra.
Kapetane... Nisam obučavan za tako nešto. -Ni ja.
Šta da radim?
Ovo je bolje. Ovako je bolje.
Komandire, holografska potvrda.
Kapetan MekUni sa osam članova posade je na kapiji 3.
Samo treba pritisnuti okidač.
Jedan APU se upravo približio kapiji 3. -Koliko vremena?
Dva minuta, najviše. -Kapetane MekUni, da li čujete?
Radio mu je neispravan, ser.
Uni ovde Link. Znam da ne možeš da me čuješ, ali ako možeš...
Hamer se probio. Biće tu za dva minuta.
Imaš dva minuta, kapetane. Otvori tu kapiju.
Link...
Učini tako, klinac.
Da, ja verujem.
Da! Hajde, bebo. Ne idemo još daleko.
Pazi, jezero!
Ti si uspela.
Ne, mi smo uspeli.
Odličan si pilot.
Neke stvari na ovom svetu se nikad ne menjanju.
Ali se neke menjanju.
Sva sreća, neke se menjaju.
Link! Link! -Zi!
Znala sam da ćeš doći. Znala sam. -Obećao sam.
Nosio si je.
Nikada je nisam skinuo.
Znači, dala si mu svoj broj. -Tačno je, kancelaru.
Znajući šta planira s njim? -Zna li Proročište za to?
Rekla mi je da Neu treba moja pomoć. Kada bude došlo vreme,
ja ću odlučiti hoću li mu pomoći ili ne.
Kakvu nadu može imati jedan brod protiv njihove čitave odbrane?
Nikakvu. To je potpuno nemoguće.
Nisam hteo da mu dam moj brod. On je potpuno poludeo.
Ne, nije.
Uvek je radio ono što je mislio da mora. Ne znam da li je to što
radi ispravno. Ne znam da li će stići do grada mašina.
I ako bude, ne znam šta će raditi da bi nas spasao.
Ali znam da dok god bude i jednog daha u njegovom telu,
on neće odustati.
Na to možete računati.
Temperatura opada.
Evo nas.
Prošli smo opasnu zonu. -Otkud ti to znaš?
Osećam.
Tamo.
Tamo je kula. Tri svetla. Vidiš li?
Reflektori. -Četiri.
Šta to rade? -Ne znam.
Poručniče!
Do vraga. -Šta ćemo sada komandiru?
Sad je samo pitanje vremena kad će mašine probiti zidove grada.
Savetujem da se kancelari pridruže
ostalom nevojnom osoblju u hramu. -Koliko vremena imamo?
Dva sata. Možda manje.
Moji ljudi su utvrđuju ulaz sa dovoljno artiljerije
da nam to bude poslednja odbrana.
Ne možemo više ništa da učinimo. -Komandire, mislite da imamo
šanse da preživimo? -Kancelaru, ja ne bi postavljao to pitanje.
Pitao bi njega. -Zašto? -Jer on veruje u čuda.
Tamo. Četiri reflektora. To je on.
Ti ga vidiš? -Da.
Hoćeš da me ubediš da ti poverujem? -Ne da te ubedim.
Mi moramo.
Za leđima su nam.
Suviše ih je.
Uhvatila sam te.
Hajde, treba mi pomoć ovde. -Ne možemo da ih pobedimo.
Šta možemo? -Idi gore.
Poslušaj me. Moramo. To je jedini pravac.
Onda idemo gore.
Prelepo.
Idi trostruko sporije.
Ponovo, sporije.
Sada!
Trin?
Triniti?
Ovde sam. -Gde?
Tu.
Uspeli smo.
Uništio si sve.
To je neverovatno, Trin.
Na sve strane su bile one stvari napravljene od svetlosti.
Trebalo je da vidiš ono što ja vidim.
Već si mi pokazao previše.
Šta je bilo, Triniti? Šta nije u redu?
Ne mogu s tobom, Neo.
Dobila sam svoje. -Šta?
O ne. Ne, ne. -U redu je.
Vreme je.
Uradila sam sve što sam mogla.
Sad ti moraš da uradiš ostalo.
Da spaseš Zajon.
Ne mogu. Ne bez tebe. -Da, možeš.
Hoćeš. Verujem u to. Uvek sam verovala.
Živećeš...
Triniti...
Ne možeš umreti. Ne možeš.
Da, mogu.
I ti ćeš verovatno jednom, ali ne i ovog puta.
Sećaš li se...
Ovo putovanje na koje odlazim bez tebe...
Volela bih da si sa mnom.
To bi mi bila poslednja uteha.
Volela bih da smo imali prilike da kažem ono što je stvarno važno.
Da ti kažem koliko te volim.
Koliko sam zahvalna za svaki moment proveden s tobom.
Ali kada je došao trenutak kada sam to poželela, bilo je prekasno.
Verovatno je ovako dobro.
Ispunio si mi želju.
Još jednu priliku da ti kažem ono što je trebalo da ti kažem.
Poljubi me.
Za rastanak...
Poljubi me.
Požuri. -Hajde! Hajde! Hajde!
Neo, ako ćeš da radiš nešto, bolje to uradi brzo.
Hoću sam da kažem ono zbog čega sam došao.
Posle toga radi šta god hoćeš. Neću pokušati da te sprečim.
Govori.
Program se razvio van tvoje kontrole. Uskoro će se raširiti
kroz ovaj grad, baš kao što se raširio i kroz Matricu.
Ti ne možeš da ga zaustaviš. Ali ja mogu.
Mogu da ga zaustavim.
Ako je istina, onda sam pogrešio i treba smesta da me ubiješ.
Šta želiš?
Mir.
Šta su uradili?
Šta to radiš?
Morfeuse.
Ako omaneš...
Neću.
Neo. -Izborio se za nas.
G-dine Anderson, dobro došli natrag. Nedostajali ste nam.
Pogledaj šta sam uradio s ovim mestom.
Noćas pada kiša. -Znam da pada. Video sam.
Zato će ostatak mene uživati u predstavi.
Ali ti već znaš da sam ja taj koji će te razbiti.
Osećaš li, g-dine Andersone? Zatvara se na tebe.
Ja to mogu. Na kraju treba da ti zahvalim jer me tvoj život
naučio svrhi mog života. Svrha života je da se okonča.
Zašto g-dine Anderson? Zašto? Zašto?
Šta to radiš? Zašto ustaješ?
Zbog čega da se boriš? Imaš da se boriš za nešto?
Za svoje preživljavanje? Možeš li mi reći šta je to?
Znaš li uopšte? Je li to sloboda, ili istina? Možda mir ili ljubav?
Iluzije, gospodine Anderson. Varke uma.
Privremene konstrukcije jadnog ljudskog uma koji očajnički
pokušava da opravda postojanje koje nema smisao ni svrhu,
sve je to isto tako veštačko kao i sama Matrica.
Mada samo ljuski um može da smisli nešto tako besmisleno kao ljubav.
Moraš to uvideti, g-dine Anderson. Treba to da znaš do sada.
Ne možeš da pobediš, ma koliko se borio.
Zašto, gospodine Anderson? Zašto? Zašto si uporan?
Jer sam tako odlučio.
Ovo je moj svet! Moj svet!
Čekaj, video sam ovo. Ovo je to. Ovo je kraj.
Da... Ti tako ležiš tamo...
Ja stojim ovde. Baš ovde.
Treba da kažem nešto. Ja kažem...
Sve što ima početak, ima i kraj, Neo.
Šta? Šta sam sad rekao?
Ne, ne... To nije kako treba.
Beži od mene! -Čega se bojiš?
To je tačno! -U pravi si. Ti si uvek u pravu.
Bilo je neizbežno.
Je li gotovo?
O, ne, ne, ne...
Nemoj to da počinješ.
Mir je postignut.
Nema smisao.
On je uspeo.
Spasao nas je. Spasao na se!
Uspeo je! Gotovo je! Uspeo je!
Šta se desio. -Uspeo je, ser. Neo je uspeo.
Šta je uspeo? -Zaustavio je rat. Mašine su otišle.
Rat je gotov, ser. Rat je gotov.
Zajone! Zajone!
Zajone, gotovo je! Rat je gotov! Rat je gotov!
Zamišljao sam ovaj trenutak.
Toliko dugo.
Je li ovo stvarnost?
Neo, hvala ti.
Mama...
Dobro, zar ovo nije iznenađenje?
Igrala si opasnu igru. -Promena je takva.
Šta misliš, koliko će trajati ovaj mir?
Onoliko koliko bude mogao.
Šta je s ostalima?
S kojim ostalima? -S onim što hoće napolje.
Očigledno će biti oslobođeni. -Imam tvoju reč?
Šta misliš, ko sam ja? Čovek?
Proročište!
Jedva sam te našla. -Sad je sve u redu.
Vidi, vidi. -Pogledaj to. Divno je.
Možeš li ti to da uradiš? -Za Nea.
To je lepo. Znam da bi mu se svidelo.
Mogu li da ga vidim ponovo? -Sumnjam da hoćeš.
Jednog dana.
Jesi li oduvek znala? -O, ne. Ne, nisam.
Ali sam verovala.Verovala sam.